Je mi veľmi sympatický už názov projektu, hoci nie som bezhlavý skokan a rada plávam vo vode, v ktorej sa kedykoľvek môžem postaviť na rovné nohy. Učíme predsa pre život a učenie by malo mať so životom, s realitou, niečo spoločné. Školstvo je však príliš často odtrhnuté od každodenného diania.
Do určitej miery je to normálny stav, veď v škole sa veľa krát dajú veci len simulovať a akýkoľvek pokus o úprimné, prirodzené prežívanie zaberá toľko času, koľko si nemôžeme dopriať. To je veľmi znepokojujúci stav, lebo väčšinu poznatkov takto len preletíme a zachová sa nám z nich len slabý odvar. Neuspokojuje ma ani fakt, že život deciek prebieha viac mimo školu, ako v nej, a čím ďalej, tým viac nám z nej utekajú. Asi to vždy tak trochu aj bolo, život je predsa niečo iné ako škola a spolužiaci, ale dnes už iba výnimočne dostanete žiakov na popoludňajšie aktivity, najmä druhý stupeň a najmä v mestských školách.
Tieto alarmujúce skutočnosti nás viedli k založeniu vlastnej školy s konkrétnymi víziami:
1. Viac s deckami komunikovať, uchopiť komunikáciu ako rozhodujúci nástroj zmeny.
2. Tvoriť tradície, ktoré nás zblížia, veľkých aj malých, žiakov, učiteľov aj rodičov.
3. Spolupracovať so všetkými a všade, vyhľadávať dobrovoľníkov a spolupracovníkov z iných odvetví a netváriť sa, že my učitelia vieme jediní vzdelávať.
4. Edukovať, teda aj vychovávať, nielen vzdelávať, robiť to na vysokej úrovni, s láskou a s potrebnými odbornými zamestnancami.
5. Otvorene riešiť problémy a zamerať sa na prevenciu, do ktorej vtiahneme rôzne občianske združenia, poradne, a najmä rodiny.
6. Vytvoriť také prostredie, ktoré bude navodzovať tvorivosť a uspokojovať zvedavosť, prostredie, ktoré bude kopírovať komunitnú školu.
Tieto vízie sa snažíme napĺňať rôznymi netradičnými aktivitami, aktivizujúcimi metódami a spomedzi nich sa nám osvedčili projekty a projektová práca. V nich sa zmysluplne využijú vedomosti, ktoré sa väčšinou nadobúdajú v predmetovej izolácii. To je jedna z chýb tradičnej školy, s ktorou len pomaličky zápasíme. Žiaci tak nevidia zmysluplnosť vedomostí, ich využitie v prirodzenom svete. V projektoch sa prelínajú rôzne vedné oblasti, spolupracujú matikári s jazykármi, chemikmi, historikmi, aj výtvarníkmi. Zlepšuje to vzťahy v škole i jej celkovú klímu. Ako ľudí takto zameraných nás projekt „Skoč do života“ naplno oslovil práve tým, že sme v ňom všetky naše vízie, zásady a inovačné trendy našli.
Päť tém: Jedlo a pitie, Doprava, Dom a bývanie, Spoločnosť a vzťahy, Spotreba, je veľmi dobre spracovaných. Sú naozaj zo života, blízke realite. Sú prehľadne spracované a krásne vizuálne vytvorené. Najviac sme ocenili podnetnosť týchto materiálov. Popri daných, dobre popísaných aktivitách, sa v nás, učiteľoch i žiakoch, rojilo mnoho ďalších myšlienok a témy sme dopĺňali vlastnými nápadmi. V aktivitách je pripravených veľa otvorených otázok, ktoré nabádali ku kritickému mysleniu a komunikácii. Práve ich schopnosť rozviazať jazyky je cenná.
Poznáte to, čo ich zase otravujeme? A tu zrazu veci, ktoré im tie ústa rozrečnili, až sa niekedy nedali zastaviť a čas sa zdal prikrátky. Nie je ani dôležité, či sedí časová dotácia v pokynoch pre učiteľa, alebo či by som tému použila presne v určenom veku. S tým si učiteľ, ktorý pozná svojich žiakov, poradí. Dôležité je, že témy decká zaujali, že zaujali aj samotných učiteľov, a že im poskytli obsahovo i vizuálne veľmi dobre spracovaný konkrétny materiál: pripravené aktivity, otázky, tabuľky, články... Najviac tém použili etikári, angličtinári, environmentalisti, biológovia..., ale bola som prekvapená aj aktívnosťou matikárov a chemikárky.
V škole sme zaviedli nový predmet: Sústreďte sa s(n)ami, od ktorého očakávame zvýšenie participácie žiakov na dianí školy, zlepšenie komunikácie, rozvíjanie vzťahov, priestor na preventívne aktivity... Aplikujeme ho od septembra a výsledky sú veľmi pozitívne. Pre tento predmet sme našli v projekte Skoč do života veľa podnetov, ktoré nám pomôžu vytvoriť jeho učebné osnovy pre budúci školský rok: podnety o dobrovoľníckej práci, o vyjadrovaní citov, o argumentovaní pri riešení problémov. Pýtame sa, ako učiť a pritom vychovávať, a trápime sa s odpoveďou. Tieto podnety sú zostavené tak, že zaručujú jedno i druhé. Sú spracované láskavým, humánnym spôsobom.
Nezanedbateľným faktom bola skutočnosť, že práca žiakov bavila. V odporúčaných organizačných formách sa striedala práca vo dvojici, skupine, v triede, ale aj napr. na tržnici..., z metód sa zaraďovali diskusné, situačné (projektové, riešenie problémov), inscenačné, didaktické hry, zážitkové učenie, používali sa tezaury, články, IKT, zaraďovalo sa problémové vyučovanie, tvorivé a ďalšie metódy, ktoré robia vyučovací proces atraktívnym.
Vraj nám rastie pasívna generácia. A možno je to tak, že za ňu riešime problémy, kŕmime ich vedomosťami ako hus kukuricou a najradšej sme, keď nás ticho počúvajú. Tak skúsme vniesť trochu naozajstného života do toho školského a možno budeme prekvapení.
Projekt sa nachádza na : www.migaproject.eu a bolo pre nás potešením ho overovať.
Odporúčame kolegom, učiteľom, ale aj dobrovoľníkom pracujúcim v občianskych združeniach alebo v mládežníckych organizáciách, siahnuť po tomto vynikajúcom materiále.